- Bevar herredømmet. - Vi holder kredsløb.
Roret er trægt.
Kontrolkredsløbet er tæt på at være overbelastet.
Spock?
- Vi kan ikke undgå turbulensen. - Bare et par kredsløb til.
Infirmeriet til broen.
Skifter til manuel. Fastholder vi dette kredsløb?
Det er af stor videnskabelig betydning. Vi passerer igennem bølger i tiden.
Fasthold kredsløb. Åbn en kanal til Flådekommandoen.
Forholdsregel.
Send mine lognoter for den sidste uge.
Begynd med de usædvanlige målinger, og hvordan de førte os hertil.
Meddel dem, at der tilsyneladende er noget eller nogen på denne planet...
...som kan udvirke ændringer i tiden og forårsage rumforskydning.
Lidt hjerteflimmer. Vi må hellere prøve et par dråber cordrazin.
Det er lumsk. Er du sikker på, at du vil risikere...
Ville du komme med en medicinsk kommentar?
Mig, doktor?
Vi styrer uden om de fleste af tidsbølgerne nu.
- Mr. Spock? - Der mangler bare en.
Vi nærmer os den nu. Det er en massiv forskydning.
Gå tilbage til jeres pladser.
- Hyposprayen. - Sat til cordrazin.
- Tom. - Lægehold.
Mordere! Snigmordere! Det får I ikke lov til! Jeg dræber jer.
Det får I ikke lov til!
I får mig ikke! Mordere!
Sikkerhedsalarm.
Rummet. Den sidste grænse.
Dette er stjerneskibet Enterprises rejser.
Det er på en femårig mission, hvor det skal udforske fremmede verdener
for at finde nyt liv og nye civilisationer
og dristig vove sig ud, hvor intet menneske har været før.
Kaptajnens log, supplerende.
To dråber cordrazin redder et liv.
En mængde hundrede gange større er blevet pumpet ind i dr. McCoy.
I et anfald af vanvid er han flygtet fra broen.
Alle tilstødende dæk er i beredskab.
Vi ved ikke, om vanviddet er permanent eller midlertidigt
eller hvordan det vil påvirke McCoy.
Fortsæt beredskab, dæk 4 til 11.
Den medicinske afdeling ved kun lidt. Der kan opstå vild paranoia.
Bekræftet af biblioteksfilerne. Folk kunne ikke genkende andre
var overbevist om, at de var i fare og prøvede at flygte.
Yderst farlige for sig selv og enhver, som...
- Bro? Sikkerhed. Alarm! - Broen her.
Sikkerhedskode 054, sir. Transportchefen er kvæstet.
Dr. McCoy beamede ned på planeten.
Transporteren var fokuseret på midten af tidsforstyrrelsen.
Så hvad der end er dernede, er McCoy midt i det.
Gør en landgangsstyrke klar. Lad os hente ham.
Ruinerne strækker sig til horisonten.
Begynd at optage.
Optager, sir.
Og af anseelig alder. Omkring 10.000 århundreder gammel.
Detaljer, spred ud.
Hvad er det? Den lader til at pulsere med strøm.
Analyse, tak.
- Utroligt, kaptajn. - Det er sjovt.
Det er kilden til al tidsforskydningen.
- Forklar. - Det kan jeg ikke.
Jeg har ingen videnskabelig forklaring på, at den kan gøre det.
Den er endda i gang nu.
Den udsender tidsforskydningsbølger, som vi opfangede millioner af km borte.
Landgangsstyrke til Enterprise. Intet spor af McCoy. Eftersøgning fortsætter.
Utrolig kraft. Det kan ikke være en maskine, som vi forstår mekanik.
- Hvad er det så? - Et spørgsmål.
Fra før jeres sol brændte i rummet, og før jeres race blev født
har jeg ventet et spørgsmål.
- Hvad er du? - Jeg er Evighedens Vogter.
- Er du en maskine eller et væsen? - Jeg er begge dele og ingen af delene.
Jeg er min egen begyndelse, min egen slutning.
Hvorfor svarer du i gåder?
Mit svar er, som jeres forståelsesniveau gør muligt.
En tidsportal. En port til andre tider og dimensioner, hvis jeg har ret.
Så ret, som det er muligt for jer.
Jeres videnskabelige indsigt er tydeligvis primitiv.
- Er du irriteret, Spock? - Se.
En port til jeres egen fortid.
Mordere!
Mordere! I får mig ikke! Jeg slår jer ihjel!
I får ikke lov til det! Snigmordere! Drabsmænd!
Hvis det er en åbning tilbage i tiden
kunne vi måske føre Bones en dag tilbage i tiden...
Og genopleve ulykken? Sørge for, at ulykken med hyposprayen undgås.
Se, hvor hurtigt århundrederne går.
At træde igennem på præcis den ønskede dag...
Vogter.
Kan du ændre hastigheden, som fortiden passerer med?
Jeg blev skabt til at vise fortiden på denne måde. Jeg kan ikke andet.
Det er sært dragende, ikke?
At træde igennem og fortabe sig i en anden verden.
Jeg er et fjols. Min håndterminal er i stand til at optage ved denne fart.
Jeg har forsømt at bånde århundreders historie, som ingen har...
- Dr. McCoy! - Bones, nej!
- Hvor er han? - Han er passeret ind i det, der var.
Jeg har mistet kontakten med skibet.
Jeg talte med dem, og den gik død. Der er slet intet.
Kirk til Enterprise.
Scotty?
- Kommunikatoren fejler intet. - Jeres fartøj, jeres begyndelse...
Alt, I kender, er borte.
McCoy har på en eller anden måde ændret historien.
- Mener De, at vi er strandet her? - Uden fortid og uden fremtid.
Kaptajn, jeg er bange.
Jorden er der ikke. I hvert fald ikke som vi kender den.
Vi er helt alene.
Kaptajnens log, ingen stjernedato. For os eksisterer tiden ikke.
McCoy har forårsaget en ændring i tiden.
Jordens historie er forandret. Enterprise findes ikke.
Vi har bedt Vogteren vise os Jordens historie igen.
Spock og jeg vil gå tilbage i tiden og korrigere McCoys ændring.
Jeg optog billeder, da McCoy tog af sted.
En ret barbarisk periode i USA's historie.
Jeg kan beregne cirka, hvornår vi skal springe.
Måske inden for en måned af det rigtige tidspunkt, en uge med lidt held.
Sørg for, at vi ankommer, før McCoy kom.
Det er afgørende, at vi standser ham, før han ændrer historiens gang.
Vogter, hvis vi har heldet med os...
Så bliver I sendt tilbage. Det vil være, som om ingen af jer har været borte.
Kaptajn, det virker umuligt.
- Selv om De finder den rigtige dato... - Det vil være et mirakel at finde McCoy.
Der er intet alternativ.
Scotty, når du synes, du har ventet længe nok...
Hver af jer må prøve det. Hvis det ikke lykkes, vil I dog være i live.
Få sekunder, sir. Vær klar.
- Held og lykke, mine herrer. - I det mindste lykke.
Og... nu!
Jeg har set fotografier fra denne periode.
Der havde været en økonomisk omvæltning.
Den blev kaldt "Depressionen", cirka 1930. Ganske barbarisk.
Vi er vist ikke klædt på efter tidens mode.
Jeg bliver i hvert fald svær at forklare.
Hvis vi ikke kan forklæde dig, må vi finde en måde at forklare dig på.
Det bliver interessant.
Lad os komme væk.
Pas lige på. Se dig for!
Tyveri, kaptajn?
Vi stjæler fra de rige og giver til de fattige... senere.
Jeg synes om dette århundrede. Det er enklere.
Vi får ikke problemer med at forklare...
Nå?
De er politimand. Jeg genkender den traditionelle udrustning.
Du sagde, at der ikke var problemer med at forklare det.
Min ven er selvfølgelig kineser.
Jeg ser, De har bemærket ørerne. De lader sig let forklare.
Måske den ulykke, jeg var udsat for som barn...
Ulykken, han var udsat for som barn.
Hans hoved sad fast i en mekanisk... rissamler.
Men der boede en amerikansk missionær i nærheden
som faktisk var uddannet plastikkirurg...
Smid tøjet og placér hænderne mod muren. Kom så.
Hvor sløset af din kone at lade dig gå ud sådan.
Det er sjusket. Lad mig hjælpe.
Du morede dig over mig. Du kan jo virke helt menneskelig.
Fornærmelser er ikke blandt dine beføjelser som min foresatte.
Undskyld.
Vi må se de ubehagelige kendsgerninger i øjnene.
Vi har omkring en uge, før McCoy ankommer.
- Men vi kan ikke være sikre... - Hvor? Honolulu? San Diego?
- Det ydre Mongoli sågar. - Det er muligt.
Der kunne være logik i at tro, at tid er flydende.
Som en flod med strømme og hvirvler.
Og de samme strømme, som førte McCoy til en bestemt tid og sted
kan også føre os dertil.
Hvis ikke det passer, har vi intet håb.
Frustrerende. Fastlåst herinde er det præcise sted og tidspunkt, han ankom.
Og med billederne af, hvad han gjorde.
Kunne jeg blot forbinde håndterminalen til skibets computere.
Kunne du ikke bygge en slags computer her?
I denne zinkbelagte kultur?
Det ville frembyde et yderst komplekst problem rent logisk.
Undskyld. Jeg forventer undertiden for meget af dig.
Hvem der?
Undskyld, miss. Vi ville ikke forstyrre.
- Det er koldt udenfor. - En løgn er en sølle hilsen.
Så koldt er det heller ikke.
Nej. Vi bliver jagtet af en politimand.
Hvorfor?
Dette tøj. Vi har stjålet det.
Vi havde ingen penge.
Jeg kunne godt bruge lidt hjælp her. Vaske op, feje, gøre rent.
Til hvilken betaling?
Jeg skal have radiorør osv. Min hobby.
15 cent i timen for ti timer om dagen. Hvad hedder I?
Jeg hedder Jim Kirk. Han...
Spock.
Edith Keeler. I kan begynde med at rydde op hernede.
Undskyld, miss.
- Hvor er vi? - I missionshuset.
- Leder De stedet? - Ja, så sandelig, mr. Kirk.
Radiorør osv. Jeg billiger hobbyer, mr. Spock.
Godaften.
- Det vil I fortryde. - Hvorfor?
Forventer I at spise gratis? I må lytte til dydsmønsteret.
Og som nogen sikkert har fortalt, er det nu tid at betale for suppen.
Hun ser ikke dårligt ud, men hvis ville hjælpe en fyr i nød...
Hold mund!
- Jeg vil høre, hvad hun har at sige. - Ja, selvfølgelig.
Lad os få en ting på det rene. Jeg er ingen blåøjet idealist.
Hvis I ikke kan lade sprutten være, eller hvad I ellers er på
så skrub af.
Jeg agter ikke at fortælle jer, hvordan man finder lykke og kærlighed
når hver dag er en kamp.
Men jeg insisterer på, at I overlever.
For dagene og årene forude er værd at leve for.
En skønne dag
vil mennesket kunne tøjle utrolige energikilder
måske endda atomet.
Energikilder, som kan sende os til andre verdener i en slags rumskib.
Og de, der kommer ud i rummet
vil finde måder at brødføde verdens sultende millioner
og helbrede deres sygdomme.
De vil kunne give alle mennesker håb og en fælles fremtid.
Den tid er værd at leve for.
Atomkraft er mange år fremme i tiden, og rumflyvninger endnu flere.
Spekulationer. Begavet indsigt.
Jeg finder hende meget usædvanlig.
Mr. Kirk. De er en usædvanlig arbejdsmand.
Kælderen er skrubbet og poleret.
Kan vi få mere arbejde?
Ja, klokken 7 i morgen. Har I nattely?
- Hvad? - De er ikke vant til det her, vel?
Nattely er et sted at sove.
Der er et ledigt værelse, hvor jeg bor. Jeg kan vise jer vej.
Tak.
- Vi har nattely. - Hvad?
Et sted at sove.
Det kunne du jo bare have sagt.
Jeg må have noget platin. En lille blok ville række.
Hvis man lægger kredsløb ind, kan den bruges som en duodynetisk kerne.
Jeg har grøntsager med til dig. Pølse og brød til mig selv.
Og jeg har brugt 9/10 af vores samlede løn i tre dage på at købe dine ting.
Denne taske indeholder ikke platin, sølv eller guld.
Skal jeg arbejde med udstyr
som ikke er langt foran stenknive og bjørneskind?
McCoy kommer om få dage. Måske tidligere.
Der er ingen garanti for, at disse strømme i tiden fører os sammen.
Det her skal fungere.
I dette tempo vil der gå tre uger, måske en måned
før jeg har de første mnemotekniske kredsløb.
Huen.
Jeg kan skaffe jer fem timers arbejde til 22 cent i timen.
Hvad i alverden er det?
Jeg prøver at lave et mnemoteknisk kredsløb
ved hjælp af stenknive og bjørneskind.
Redskaber til præcisionsarbejde.
Værktøjskassen var låst med en kombinationslås, og du åbnede den.
- Hvorfor gjorde du det? - Jeg skulle bruge værktøjet.
- Det er tilbage i morgen tidlig. - Jeg beklager. Jeg...
Hvis mr. Spock siger, han har brug for værktøjet, og det leveres tilbage
så kan De stole på, at det passer, miss Keeler.
På en betingelse.
De skal følge mig hjem.
Jeg har stadig et par spørgsmål om jer to.
Og se ikke så uskyldig ud.
De ved, hvor malplacerede I er her.
Interessant. Hvor mener De, at vi hører til?
Dem? Ved hans side, som om De altid har og altid vil være der.
Og Dem? De hører til et andet sted.
Jeg ved ikke hvor eller hvordan.
Jeg skal nok regne det ud.
- Jeg gør ovnen færdig. - "Kaptajn".
Selv når han ikke siger det, gør han det.
RADIOREPARATION
Hvorfor kalder Spock Dem kaptajn? Var I sammen i krigen?
- Vi gjorde tjeneste sammen. - Og De vil ikke tale om det?
Hvorfor? Gjorde De noget forkert? Er De bange for noget?
Hvad det end er, så lad mig hjælpe.
"Lad mig hjælpe."
Om hundrede år vil en berømt forfatter bruge det tema.
Han satte endda de tre ord over "jeg elsker dig."
Om århundreder? Hvor får han... Hvor vil han komme fra?
Tåbeligt spørgsmål. Vil De høre et tåbeligt svar?
En planet, som kredser om stjernen til venstre i Orions Bælte. Kan De se den?
SOCIALARBEJDER MYRDET
Hvordan går det med stenknivene og bjørneskindet?
Jeg har måske fundet vores fokale punkt.
Du har vist også en forbindelse, der brænder.
Ja, jeg overbelaster forbindelserne. Vi får vores svar på skærmen.
- Og det er måske lidt foruroligende. - Lad os se på det.
Jeg har sænket farten på optagelsen, vi lavede fra tidshvirvlen.
Den 23. februar, 1936. Om seks år.
ROOSEVELT TALER MED "SLUM-ENGEL"
"Præsidenten og Edith Keeler talte i dag nogen tid..."
- Hvor slemt? - Slemt nok.
- Præsidenten og Edith Keeler. - Det virker usandsynligt.
For lidt siden læste jeg en avisartikel fra 1930.
Vi kender hendes fremtid. I løbet af seks år bliver hun en vigtig skikkelse.
- Berømt i hele landet. - Eller også dør Edith Keeler... i år.
Jeg så hendes dødsannonce.
En trafikulykke.
Du må tage fejl. De kan ikke begge være sande.
Edith Keeler er det fokale punkt i tiden, vi har ledt efter.
Punktet, som vi og dr. McCoy er blevet trukket imod.
Så har hun altså to mulige fremtider.
Og afhængig af om hun lever eller dør, vil hele historien forandres.
- Og McCoy... - Er det vilkårlige element.
Slår han hende ihjel?
Eller forhindrer han hende i at blive slået ihjel? Vi ved det ikke.
Få den lavet. Vi må finde ud af det, før McCoy ankommer.
Hvad nu hvis vi opdager, at tingene kun kan komme på plads igen
hvis Edith Keeler dør?
WIDIN MEJERI
Snigmordere! Drabsmænd!
Drabsmænd! Snigmordere!
Du der! Hvilken planet er det her?
Nej! Løb ikke!
Jeg slår dig ikke ihjel! Det er dem, der slår ihjel!
Løb ikke! Jeg slår dig ikke ihjel!
Hvorfor?
Hvad er der så komisk ved, at mennesket rækker ud efter Månen?
- Hvordan ved De det? - Det gør jeg bare. Jeg kan mærke det.
Jeg tror, at man en dag vil tage alle de penge, man bruger på krig og død...
- Og bruge dem på livet? - Ja.
De ser de samme ting som jeg. Vi taler samme sprog.
Nøjagtig det samme.
Det er godt, at du også slap væk. Hvorfor mon de vil dræbe os?
Hvis du tager en tår for meget af den træsprit
så virker alt næsten...
Hvor? Hvor er vi? På Jorden?
Konstellationerne virker rigtige, men...
Forklar det nummer!
Jeg...
Tobenet. Lille.
God kranieudvikling. Uden tvivl menneskelige aner.
Er det sådan, du kan forfalske alt det her?
Meget fint.
Moderne museumskunst.
Helt ned til cementstolperne.
Meget, meget fint.
Jeg ville give meget for at se hospitalet.
Formentlig nåle og suturer.
Al den smerte!
Tidligere skar og syede man i mennesker som i tøj.
Nåle og suturer.
Den frygtelige smerte!
Hvornår har vi et komplet svar?
Jeg skal bruge to dage, før jeg forsøger igen.
McCoy kan have været i byen en uge nu.
Det, han gør mod hende, og som ændrer historien, kunne ske i aften
i morgen tidlig.
Vores sidste oplysning kostede os 30 timers arbejde i brændte kredsløb.
Jeg må vide, om hun lever eller dør.
Jeg må vide, hvad jeg skal gøre.
Ekstra, ekstra! Køb morgenavisen!
Køb en avis! Læs det sidste nye!
Den kaffe, miss. Den lugter pragtfuldt.
De ser herrens ud!
- Sæt Dem hellere ned. - De må ikke finde mig.
Der er en feltseng i baglokalet. Der finder de Dem ikke.
Det er historien, efter McCoy ændrede den.
Her. I slutningen af 1930'erne. En voksende pacifistbevægelse
hvis indflydelse forsinkede USA's indtræden i 2. Verdenskrig.
Mens fredsforhandlingerne trak ud
blev Tyskland færdig med tungtvandseksperimenterne.
Tyskland. Fascisme. Hitler.
Vandt 2. Verdenskrig.
Fordi alt dette lader dem udvikle atombomben først.
Det er ingen fejl. Lad mig køre det igen.
Edith Keeler. Stifter af fredsbevægelsen.
- Hun havde ret. Freden var vejen frem. - Hun havde ret på et forkert tidspunkt.
Med atombomber og V2-raketter
erobrede Tyskland verden.
Og kun fordi McCoy kom tilbage
og forhindrede, at hun døde i en ulykke, som det var meningen.
Vi må standse ham, Jim.
Hvordan døde hun? Hvilken dag?
Vi kan beregne generelle hændelser fra disse billeder.
Men jeg kan ikke spore præcise handlinger på et bestemt tidspunkt.
Beklager.
Jeg tror... jeg er forelsket i Edith Keeler.
Jim, Edith Keeler må dø.
Kom nu. Du er ikke klar til at kæmpe mod tigere endnu.
Det mest almindelige spørgsmål ville være: "Hvor er jeg?"
- Jeg tror ikke, jeg stiller det. - Hvorfor ikke?
Det eneste mulige svar ville endegyldigt bevise
at jeg hverken er bevidstløs eller sindssyg.
Det ligner Jorden omkring 1920 eller 1925.
Hvad med 1930?
Jeg er bevidstløs eller sindssyg.
Jeg har en ven, der taler om Jorden, som De gør.
- Vil De gerne møde ham? - Jeg er kirurg, ikke psykiater.
Jeg hedder Leonard McCoy, og jeg er cheflæge om bord på Enterprise.
Jeg vil ikke stille mig tvivlende, men det er ikke en flådeuniform.
Det er helt i orden, min ven.
For jeg tror heller ikke på dig.
Få noget søvn.
- Følger De efter mig? - Jeg har bagtanker. Glad?
Jeg håber, det betyder...
Jeg har været oppe og nede ad trappen tusind gange.
Jeg kunne have brækket halsen.
- Jeg ville ikke smuglytte. - Nej, selvfølgelig ikke.
Jeg må påpege, at da hun snublede...
...kunne hun være død, hvis du ikke havde grebet hende.
Men det er ikke tid. McCoy er her ikke.
Vi er ikke sikre på vores fakta.
Hvem kan vide, hvornår tidspunktet er inde?
Red hende, følg dit hjerte
og millioner, som ikke var døde, vil dø.
Kom ind.
- De ser godt ud, doktor. - Tak.
- Vil De gerne se avisen? - Egentlig ikke.
Jeg har overbevist mig selv om, at dette er en cordrazin-hallucination.
- Men jeg har besluttet, at De ikke er. - Det er beroligende.
Men hvis De ikke er det, hvad er De så?
En ven. Da De dukkede op, så De ud, som om De kunne trænge til en.
Det tvivler jeg ikke på. Hvad med stedet her? Leder De det?
- Jeg forsøger. - Hvorfor?
- Det er nødvendigt. - Det var det i hvert fald for mig.
- De har måske reddet mit liv. - Folk drikker af den forkerte flaske.
Ikke så forkert som den, jeg drak af.
Jeg vil godt udtrykke min taknemlighed. Måske kan jeg gøre noget.
Det kan vi tale om senere. Jeg må gå.
Jeg skal se en film med Clark Gable.
- Med hvem? - Clark Gable.
- Kender De ham ikke? - Jeg ved, hvad film er, men...
Det er meget mærkeligt.
Få noget søvn. Vi ses senere.
Hvis vi skynder os, kan vi nå Clark Gable-filmen.
- Hvad? - Dr. McCoy sagde det samme.
McCoy? Leonard McCoy?
- Ja, han er i missionshuset. - Bliv her.
Bliv lige der!
- Hvad er der? - McCoy! Han er i...
Du standsede mig med vilje. Jeg kunne have reddet hende!
Ved du, hvad du lige har gjort?
Det ved han så udmærket.
Hvad er der sket, sir? De tog af sted for et øjeblik siden.
Vi havde heldet med os.
Tiden har fået sin form tilbage. Alt er, som det var før.
Mange sådanne rejser er mulige. Lad mig være jeres port.
Enterprise har spurgt, om vi ønsker at beame op.
Lad os få benene på nakken.
Oversat af Marie Christensen